![Väljavõte raamatus «Visa Hing Ott Kiivikas»](http://f8.pmo.ee/4Vx-b1oZrYwnaHQVq5Y7BV5kveU=/1442x0/filters:focal(753x513:4274x1988):format(webp)/nginx/o/2017/11/24/7343231t1hd63c.jpg)
Meil läks kõik väga hästi, kuni ühel päeval saime Miku ja emaga peaaegu närvivapustuse. «Ma jätan teid nüüd maha,» teatas isa ootamatult. Pakitud kohvrid olid tal juba välisukse kõrval.
Meil läks kõik väga hästi, kuni ühel päeval saime Miku ja emaga peaaegu närvivapustuse. «Ma jätan teid nüüd maha,» teatas isa ootamatult. Pakitud kohvrid olid tal juba välisukse kõrval.
Meie Mikuga, tema seitsmeaastane, mina olin saanud just kuus, seisime trepi esimese astme peal nuttes ja paludes, et isa ära ei läheks. Minu mälust on see pilt kustunud, Kiksul ja Mikul aga selgelt meeles. Isa lahkus sõnagi selgituseks raiskamata.
«Tead, ma usun, et isa tuleb ükskord tagasi. Kõik ei ole nii hull,» lohutas mind Mikk.