Töötasu ja hüvitisi puudutavaid otsuseid tehes tuleb meeles pidada, et kui miljon täiskasvanud sissetuleku saajat ritta panna, siis ligi 80 protsendil neist on sissetulek väiksem kui keskmine brutopalk. Eesti inimeste finantskäitumise uuringust selgus ka, et sissetulek kasutatakse enamasti igapäevasteks kulutusteks ja säästud on meie inimestel pigem tagasihoidlikud.
Nakkuse leviku piiramiseks soovime, et näiteks kaupluses töötav inimene, kes tunneb haigust ligi tulemas, jääks kohe koju ning kaotaks kolme päeva sissetuleku. Kui haigus kujuneb pikemaks, siis edaspidi veel 30 protsenti sissetulekust. Muidugi oleks see mõistlik nii inimese enda kui ka ühiskonna tervise huvides. Haigestunu võib seda ise väga hästi teada, aga võib-olla ta ei saa endale sissetuleku vähenemist lubada.
Esimeste haiguspäevade hüvitamise miinusena on välja toodud põhjuseta töölt puudumise juhtude kasvu riski (pohmellipäevad ja «haigestumine» spordivõistluste ajal), haiguslehtede võtmise suurenemisega halduskoormuse kasvamist ning muidugi haigekassa ja tööandja kulude kasvamist. Seega tuleb valida, kas hüvitada haiguspäevi heldemalt, et toimetulekuraskused ei sunniks tõbist tööle, või hoida kokku kulusid ja võtta nakatunute tööl käimise risk.
Kui me ühiskonnas peame haigena koju jäämist tähtsaks, tuleb kokku leppida uus haiguspäevade hüvitamise skeem. Pean mõistlikuks hüvitada haiguspäevad riigi ja tööandjate koostöös alates esimesest päevast 80 protsendi ulatuses töötasust võrdselt – 40 protsenti maksab haigekassa ja 40 protsenti tööandja – ning alates haigestumise üheksandast päevast maksab hüvitist endiselt haigekassa. Sotsiaaldemokraadid on riigikogus sellise eelnõu esitanud.